Adaptarea Bubuloimare
Înăltimile Etiopiei.
Acoperisul Africii.
Cu 30 de milioane de ani în urmă,
acesta a fost un vast platou de înaltă altitudine, de dimensiunile Spaniei.
De atunci, elementele naturii au tot sculptat relieful,
transformându-l în echivalentul african al Marelui Canion.
Milioane de ani de eroziune
au creat insule izolate de teren alpin
cămin al unor creaturi unice si neobisnuite, nemaiîntâlnite nicăieri altundeva pe Pământ.
Babuinii Gelada sunt extrem de atrasi de vârfurile înalte,
în conditiile în care o singură alunecare ar însemna o moarte sigură.
Maimutele Gelada sunt locatarii exclusivi ai acestui platou rece,
blana lor lungă fiind "haina" care le tine de cald.
Au cea mai înaltă "locuintă" dintre primatele de pe planetă,
depăsind mai bine de 4.500 metri altitudine.
Dar cu adevărat surprinzător este pur si simplu, numărul acestora.
Gelada sunt cele mai sociabile maimute de pe Pământ.
Precum turmele migratoare din Serengeti, ei sunt vegetarieni.
Pe aceste pajisti de mare altitudine, ele ocupă un loc similar antilopelor care pasc în savane.
Dar gelada nu sunt singurele creaturi aparte, de aici, de pe acoperisul Africii.
Există si un sobolan-cârtită gigant...
.. un mâncător de iarbă specializat, unic pe înăltimile montane ale Etiopiei.
Sobolanul-cârtită trăieste în subteran,
ivindu-se în zori si crepuscul, ca să smulgă înghitituri de iarbă,
pe care le va târî înapoi în vizuina sa, pentru a le molfăi în tihnă.
Are toate motivele să fie prudent.
Acest lup etiopian cu fason de vulpoi,
are ca pradă aproape exclusivă, sobolanul-cârtită gigant.
Dar, în ciuda exceptionalelor eforturi ale lupului, sobolanii-cârtită sunt incredibil de răspânditi.
Se estimează că se pot afla peste 15.000 de astfel de exemplare,
pe fiecare milă pătrată de păsune.
Totusi, cu tot numărul lor mare, sobolanii-cârtită si babuinii gelada nu se întâlnesc niciodată.
Deci, cum se poate asa ceva ?
Răspunsul e acesta:
Separând babuinii gelada pe un versant, de sobolanii-cârtită de pe celălalt,
Valea Marelui Rift se avântă prin Etiopia,
divizând acoperisul Africii în două.
Dar nu se va opri acolo.
Extinzându-se 3.000 de mile mai la sud,
Marele Rift modelează si defineste întregul relief al Africii de Est,
creând intense si ardente focare evolutive.
Toate de-a lungul Văii Marelui Rift, înăltându-se deasupra câmpiilor fierbinti si prăfuite,
vârfuri izolate de munte, adăpostind ecosisteme unice ale faunei sălbatice.
Un caleidoscop al vietătilor stranii si remarcabile.
Alături de extraordinara lor faună sălbatică,
mai există ceva special apartinând acestor munti.
Toate acestea au în comun aceeasi origine,
cheia esentială întelegerii modului în care s-a format riftul (sciziunea)...
... si de ce a avut un asemenea impact amplu, asupra acestei părti a Africii.
Primul indiciu se află aici,
la extremitatea nordică a Văii Marelui Rift.
Depresiunea Danakil a Etiopiei.
Acesta este Erta Ale,
cel mai activ vulcan al Africii.
El contine singurul lac permanent de lavă din lume.
Precum o fereastră în inima de foc a Pământului,
Erta Ale oferă o terifiantă licărire a functionării interne a planetei noastre.
O căldare de rocă topită sub picioarele noastre.
În termeni geologici, vulcanul Erta Ale este încă în faza copilăriei sale.
Dar la 1.700 kilometri mai la sud,
un alt vulcan al Văii Riftului a fost în crestere pentru cel putin un milion de ani.
Înăltându-se la răsăritul Marii Văi a Riftului,
cusma de zăpadă a vârfului Kilimanjaro atinge 5885 metri înăltime.
Este mai impunător vârf din Africa
si cel mai înalt vulcan de-sine-stătător de pe Pământ.
Kilimanjaro si Erta Ale sunt doar două verigi dintr-un lung lant vulcanic
care se derulează de-a lungul Marelui Rift.
De fapt, toti muntii de-a lungul riftului sunt vulcanici,
născuti în adâncimile scoartei pământului.
Oamenii de stiintă cred că o pană de lavă supra-fierbinte
si-a croit drum înăltându-se pe sub crusta Africii de Est
de milioane de ani încoace.
Crusta groasă de deasupra penei de lavă a fost ridicată cu peste 1700 de metri înăltime,
determinând aparitia unor fisuri de jur-împrejurul marginilor sale.
Văile de Est si de Vest ale Riftului marchează ruptura marginilor
regiunii înăltate a Podisului Africii de Est,
cu ramificatii extinse în continuare, în afară.
Si oriunde s-a infiltrat prin subteran, roca topită,
au crescut vulcani uriasi.
Se estimează că în ultimele 30 de milioane de ani,
vulcanii riftului au revărsat suficientă rocă topită
cât să îngroape suprafata Tării Galilor la o adâncime de 24 de kilometri.
Vârful de 5.200 de metri al Muntelui Kenya este un dop erodat de lavă,
sugerând că a fost cândva, chiar mult mai înalt.
Mai jos de vârf,
un brâu de plante alpine unice si aparte, se agată de versanti.
Chiar si la Ecuator, vremea de munte este imprevizibilă.
Doar la câtiva kilometri mai încolo,
leii si zebrele se coc în vâlvătăile soarelui African,
în timp ce aici, pe Muntele Kenya, o rafală bruscă poate aduce zăpadă,
creând un paradis al iernii.
Aceste extreme climatice reprezintă reale încercări
pentru locuitorii sălbatici ai muntelui.
Hyraxii-crestelor-stâncoase se găsesc doar pe Muntele Kenya.
Acestia s-au adaptat astfel încât să poată face fată frigului.
Ei sunt de talie mai mare decât hyraxii de câmpie
si au o blană exceptional de densă,
care le permite să-si mentină temperatura corporală bazală
în ciuda îngheturilor montane.
Când soarele reapare, hyraxii îsi economisesc energia stând la soare.
Plantele gigantice de munte îsi protejează bobocii delicati contra degerării
înfăsurându-i în straturi izolatoare de frunze,
care se desfac una câte una pe măsură ce creste temperatura.
Gigantica-pană-de-strut-Lobelia si-a dezvoltat un ciclu particular de viată.
După câtiva ani de crestere, ea îmboboceste formând o adevărată "prăjină" de inflorescente (3m),
continând sute de flori minuscule învăluite într-o masă de puf izolator.
Sus aici, la peste 4000 de metri altitudine deasupra mării,
insectele polenizatoare sunt rare,
astfel că lobelia si-a format un parteneriat alternativ.
Plantele atrag păsărele iubitoare de nectar cu o ofertă foarte bogată.
Acestea se folosesc de lobelia ca de-un imens depozit de alimente,
ca de-un loc de întâlnire si ca
de-o stinghie de expunere la soare.
În schimb, lobeliile vor fi polenizate si vor avea seminte.
Mult mai jos, pe munte, în jurul înăltimii de 3.000 metri,
trăieste poate unul din cei mai neobisnuiti rezidenti ai Muntelui Kenya -
cameleonul cu dungi laterale.
Această reptilă cu sânge rece este unic adaptată la viata de munte,
departe de altitudinea la care supravietuiesc de obicei, reptilele.
Când se crapă de ziuă, el se postează pe o ramură mai proeminentă,
orientându-si corpul după incidenta maximă a soarelui ce răsare.
Apoi, îsi înnegreste pielea cu un pigment întunecat,
si absoarbe razele, precum un panou solar.
Îi ia doar câteva minute, pentru a-si amplifica temperatura, la 30 de grade Celsius.
Odată încălzit, va reveni la culorile normale de toată ziua.
Cameleonul mascul este de-o feroce teritorialitate.
Dacă un alt mascul are îndrăzneala de a pune piciorul în tufisul său,
e clar că se lasă cu luptă.
O muscătură zdravănă va încheia înfruntarea...
... iar învinsul se va retrage să-si îngrijească juliturile.
Mai sus, pe munte,
hyraxii si-au împlinit si ei, baia lor matinală de soare.
Desi arată ca un iepure cu urechi scurte,
hyraxul are anumite caracteristici particulare
care sugerează o înrudire mult mai stranie.
Aspectul degetelor sale,
este practic identic celor ale elefantului.
Dintii si oasele sale sunt de asemenea, similare,
totusi micsorate proportional.
Viata unui pui de hyrax pare confortabilă.
Dar plaja lor afară, în loc deschis,
îi transformă într-o tintă tentantă, pentru prădători.
Un sorecar-sacal.
La 40 mile la vest de Muntele Kenya,
Muntii Aberdares sunt mărturia unui vulcan vechi
care desi a fost sever erodat, tot atinge 4000 de metri înăltime.
Pe geroasele păsuni alpine, un prădător rar s-a strecurat la pândă.
În zonele joase, servalii au o blană cu pete,
dar sus aici, majoritatea lor sunt negri.
Unii cercetători cred că acea culoare neagră
le poate folosi felinelor la absorbtia căldurii în zilele reci si senine.
În aerul răcoros al muntilor, arbustii gigantici de iarbă-neagră formează un covor dens -
hrană pentru cei mai înalti rezidenti ai Africii, elefantii...
... incluzând unii dintre cei mai numerosi purtători de colti de fildes din lume.
Spre deosebire de majoritatea ierbivorelor, elefantii pot procesa aproape orice plante pot găsi,
inclusiv arbustii rezistenti de iarbă-neagră.
Cu un secol în urmă, elefanti migrau liber între Muntii Aberdares si Muntele Kenya.
Dar pe măsura cresterii populatiei la nivel local,
turma a fost izolată în enclava sa montană, nemaiavând unde să se ducă.
În aceste păduri de munte,
una dintre cele mai rare antilope africane, bongo-ul de munte,
îsi află un ultim refugiu.
Antilopele Bongo sunt extrem de timide si ascunse,
adăstând pe timp de zi, în umbra deasă a pădurii.
Presiunea prezentei umane le-a redus acum numărul, la aproape 100,
în cadrul Parcului National Aberdares.
Iar acestea au fost crescute, pentru a fi eliberate în natură.
Masivul Aberdares se întinde de-a lungul ecartamentului kenyan estic al Văii Riftului,
în acest loc, depăsind 160 de kilometri lungime.
Chiar în centrul acestui peisaj, dăinuieste un vulcan remarcabil,
practic neatins, de lumea exterioară.
Muntele Suswa este căminul păstorilor Masai,
care-si pasc turmele pe fundul plat al craterului.
Dar Suswa nu este un vulcan obisnuit.
În centrul său, stâncile abrupte plonjează vreo 500 de metri
într-o vale miniaturală de tip Rift, de formă inelară.
Cam 100 de familii din comunitatea Masai a Copacilor Rosii
îsi împărtăsesc resursele acestui crater plin de iarbă.
Vitele sunt esenta vietii unui Masai, măsura bogătiei unei familii.
Cu sase luni de sezon uscat
si fără vreun izvor sau lac permanent în interiorul craterului,
păstrarea unei surse de apă potabilă, este o preocupare constantă.
Dar Masaii au găsit o solutie ingenioasă pentru această problemă.
Un sistem de conducte de mental condensează aburii fisurilor vulcanice.
În mijlocul craterului,
santul circular unicat al Muntelui Suswa
înconjoară un platou de lavă de trei kilometri diametru -
o miniaturală lume pierdută, protejată de-un inel de stânci.
Se crede că vulcanul Suswa a erupt ultima oară,
doar câteva sute de ani în urmă,
iar unele părti ale acestei "lumi pierdute", încă mocnesc.
Maasaii consideră această încâlcită junglă sălbatică, drept un loc sacru,
unde nu sunt permise, nici vânătoarea, nici păsunatul.
La ultima eruptie a vulcanului Suswa...
.. acest sant a fost un veritabil cazan de rocă topită.
Lava lichidă s-a răcit si solidificat între timp,
dar de-a lungul marginii santului, vulcanul mai ascunde încă, un secret întunecat.
Această grămadă de bolovani însoriti s-a format
atunci când stânca s-a prăbusit peste o pesteră subterană,
deschizând o fereastră în artera principală a vulcanului,
prin care lava topită se scurgea cândva nevăzută, pe sub crusta muntelui.
Odată oprită eruptia vulcanică iar lava drenată de-acolo,
a lăsat în urmă o vastă retea de pasaje goale,
unele suficient de mari cât să treacă un autobuz, înăuntrul lor.
Speologii au cartografiat peste sase kilometri de tuneluri masive
numai pe sub acest flux singular de lavă...
Dar oamenii n-au fost câtusi de putin, primele fiinte care să descopere, această lume ascunsă...
Pe măsură ce amurgul se strecoară prin flancurile Muntelui Suswa,
o ceată de babuini se adună pentru înnoptare.
Multi babuini se cocoată în vârfurile copacilor
pentru a evita pânda nocturnă a leoparzilor sau leilor.
Dar acesti babuini au luat-o în jos, spre grote.
Destinatia lor este o cameră subterană
cunoscută local, sub numele de "Parlamentul babuinilor".
În drumul lor spre subteran,
babuinii se încrucisează cu liliecii, pe cale de a zbura afară.
Filmările lor de aici, necesită camere în infra-rosu
si surse de lumini, invizibile acestora.
Peretii "Parlamentului babuinilor" au căpătat un luciu neted ca sticla
de la trecerea mâinilor si picioarelor a nenumărate generatii.
Cătăratul pe întuneric pe stâncile cu margini lustruite
poate fi considerat un sport riscant,
dar probabil că acestor babuini li se pare mai putin înspăimântător,
decât perspectiva de a dormi pe-afară, cu leoparzii.
Destinatia lor finală
este o serie de mici locasuri situate la mare înăltime, pe peretele pesterii.
În afara razei de actiune a prădătorilor,
în sigurantă si protejati de un acoperis solid de piatră,
dormitorul din pesteră rămâne cald si uscat,
chiar si la apogeul sezonului ploios.
Pe măsura ce lumina cerului se estompează, exodul liliecilor se intensifică.
Aceasta este cea mai mare colonie de lilieci buldog gigant din lume.
Este formată în întregime din femele care tocmai au născut.
Puii lor - mii dintre ei - nu pot zbura încă
si sunt complet dependenti de mamele lor.
Dar mamele lor trebuie să-i lase în pesteră, pentru a se hrăni.
Strâns adunati împreună pentru a-si tine de cald,
puii sunt lăsati singuri într-o cresă tremurătoare si plină de scâncete.
În toată această confuzie,
un pui de liliac a picat din locul său si a ajuns pe podeaua pesterii.
Dar tunelul e viu si populat cu tot felul de creaturi înspăimântătoare.
Multe se vor înfrupta cu o ciosvârtă de pui de liliac.
Când se revarsă zorile peste vulcan, babuinii îsi vor părăsi pestera-dormitor.
După o noapte de grea de prins insecte pe cerul de deasupra Văii Riftului,
liliecii se întorc acasă la culcare.
Cumva, în haosul aripilor de adulti fâlfâind
si al strigătelor miilor de pui,
fiecare mamă trebuie să-si regăsească propria progenitură pentru a-i da hrana matinală.
Ea va reusi aceasta,
mai întâi reamintindu-si unde l-a lăsat ultima oară, noaptea trecută,
apoi, pe cum se va apropia, recunoscându-i vocea si mirosul unic.
Precum toate mamiferele, micutii lilieci depind de laptele mamei lor.
Iar înfriguratul său pui se precipită frenetic după hrana sa de dimineată.
În timp ce liliecii si babuinii îsi caută sanctuarul
în mediul protector al pesterilor de lavă din Muntele Suswa,
o fiintă foarte diferită
si-a ales ceea ce trebuie să fie cel mai expus habitat al Văii Riftului.
Stâncile dezgolite de 500 de metri înăltime ale Muntelui Ololokwe
se află constant în bătaia puternicelor vânturi ce se ridică din valea de jos.
Această locatie precară
este adăpostul kenyan celor mai mari colonii de cuiburi
ale vulturilor-grifon Ruppell.
Vulturii prosperă în ambianta riftului
deoarece peretii abrupti ai văilor generează curenti ascendenti,
pe care îi pot folosi pentru zborul lor planat.
Lunecând fără efort de la un curent cald la următorul,
un vultur poate acoperi 300 de kilometri pe zi,
ridicându-se la peste 10.000 de metri, fără nevoia vreunei bătăi de aripă.
Din înaltul privirilor lor cuprinzătoare aruncate câmpiilor africane,
nimic nu le poate scăpa atentiei.
Departe, pe păsunile din Serengeti, jocul turmelor migratoare se pune în în miscare.
Aceasta este ceea ce asteptau vulturii.
Vulturii au în mod clar, ceva de ciugulit.
Ciocul tăios al vulturilor-cu-clapete este cea mai utilă dotare, pentru a deschide o carcasă,
astfel că ei primesc cea mai mare consideratie.
Abia după ce ei au terminat, vulturii-grifon si cei cu spate-alb
se grămădesc să-si dispute resturile prăzii.
Serengeti este căminul celor mai mari migratii de turme din lume.
Majoritatea lor se desfăsoară pe Platoul de Est al Africii,
situat cam pe la 1.500 de metri deasupra nivelului mării,
rezultatul ridicării, de către aceeasi lamă de lavă, care a creat Valea Riftului.
Dar ea are o altă conexiune, chiar mai intimă
cu originile de foc ale riftului...
... învecinarea lui Serengeti cu vulcanul cel mai activ al Tanzaniei
- Ol Doinyo Lengai.
În 2007,
Ol Doinyo Lengai a produs a eruptie spectaculoasă, care a durat aproape un an...
... aruncând mii de tone de cenusă...
... care au căzut în savana înconjurătoare.
În pauzele emisiilor de cenusă vulcanică,
ele formează un sol dens, fertil,
greu de penetrat pentru rădăcinile arborilor,
dar perfect pentru iarbă.
Marile câmpii de ierburi din Serengeti pot hrăni peste un milion de sălbăticiuni
doar prin fertilitatea specială datorată depozitelor de cenusă vulcanică,
de unde-si trag seva.
La sud de Serengeti, în sudul Tanzaniei,
cele două fire ale Văii Riftului, cel estic si cel vestic, se reunesc.
Aproape de punctul lor de întâlnire,
se află unul dintre cele mai păstrate secrete ale Marelui Rift:
păsunile alpine ale Platoului Kitulo,
cunoscute local drept: "Grădina lui Dumnezeu".
Ele oferă cadrul
uneia dintre cele mai spectaculoase etalări florale din Africa.
Pajistile din Kitulo sunt deservite de niste insecte polenizatoare foarte neobisnuite.
Acesta este cărăbusul-maimută, o fosilă vie cu un învelis plin de păr.
În timpul Erei Glaciare, când clima Africii era mult mai rece,
cărăbusii-maimută erau foarte răspânditi,
dar acum, ei supravietuiesc doar în câteva pajisti montane, de mare altitudine.
Cu penele sale spectaculoase, pasărea-văduvă din zonele umede de munte
este un alt specimen local.
Pe costisele Platoului Kitulo,
un brâu de arbusti-de-zahăr de protea marchează tranzitia dintre păsuni si pădure.
Înflorirea lor e o sărbătoare a polenului si nectarului,
dar pentru cărăbusii-maimută, poate fi un premiu riscant.
Odată ajuns la locul-cheie, cameleonul Tempel,
un vânător aparte de insecte din acest colt al Tanzaniei,
nici nu mai are nevoie să se miste.
Cameleonii sunt unici printre reptile,
datorită abilitătii lor de a-si roti ochii independent.
Când îsi focalizează tinta,
imaginea stereo le permite să-si lanseze limba lipicioasă,
fix la distanta potrivită, pentru a-si înhăta victimele...
... de fiecare dată.
Sub liziera arbustilor-de-zahăr, unde cameleonii îsi tintesc prada,
o fâsie densă de junglă se agată de povârnisurile montane îmbibate de ploaie.
Climatul umed, răcoros favorizează străvechile ferigi arborescente
si falnicii arbori cu esente lemnoase dure.
Izolată de alte păduri de munte
de către bratele convergente ale Marii Văi a Riftului,
pădurile Muntelui Rungwe, sunt căminul unor creaturi unice.
Acest areal a devenit recent un focar al cercetării stiintifice
si specii noi sunt descoperite tot timpul...
.. chiar si în vârful copacilor.
Acesta este un kipunji,
descoperit prima oară în 2005, si niciodată filmat înainte.
Ca aparentă si obiceiuri, noua maimută seamănă cu mangabi (Cercocebus torquatus).
Dar ADN-ul său seamănă cu al babuinului.
Până acum, originile evolutive ale charismaticului kipunji
au rămas învăluite în mister.
Kipunji este în mod particular înnebunit după acest lipicios fruct ca un castravete portocaliu,
rodul unor plante agătătoare din coroana arborilor.
Se stie că se hrănesc cu peste 100 de plante diferite
si că joacă un rol crucial în răspândirea semintelor acestora.
Dar chiar pe când savantii au început să le descopere vietile secrete,
existenta lor oscilează la limita extinctiei.
Pe măsură ce pădurile izolate din împrejurimile Muntelui Rungwe,
sunt defrisate pentru agricultură lemne de foc...
... habitatul forestier unic al maimutelor kipunji se diminuează.
Cu doar 1.000 de exemplare rămase în sălbăticie,
ele sunt deja printre cele mai rare maimute din Africa.
Poate că a mai rămas prea putin timp pentru a le studia.
Din fericire, primatele kipunji au prieteni,
iar acum, se desfăsoară un proiect de salvare a unei părti din habitatul lor forestier,
si de a implica populatia locală în protectia acestora.
Nord-vestul căminului montan al maimutelor kipunji,
o ramură a Marelui Rift, se arcuieste între Tanzania si Congo.
Fundul văii contine lacuri vaste si foarte adânci,
în timp ce la vest se află o serie de munti vulcanici
depăsind 5.000 de metri altitudine.
Si cei mai spectaculosi sunt aici,
în Parcul National Virungas.
Vulcanii Virunga sunt sediul celor mai mari si mai rare antropoide africane...
... gorila de munte.
Gorilele de munte s-au dezvoltat din gorilele de câmpie,
care au colonizat muntii Virunga, cu mai putin de o jumătate de milion de ani în urmă,
la scurt timp după formarea acestor vulcani.
Acestea au răspuns provocării de a trăi la mare altitudine
dobândind o statură mai înaltă si o blană mai lungă, decât cea a verilor de la ses,
putând astfel să facă fată permanentului climat rece si mizerabil.
O combinatie a solului vulcanic fertil si a celor doi metri de precipitatii anuale
stimulează abundenta plantelor pe pantele muntelui...
... hrană ideală pentru giganticele antropoide vegetariene.
Ca răspuns la dieta lor fibroasă,
gorilele si-au dezvoltat măsele foarte mari pentru masticatie
si fălci cu muschi extrem de puternici
inserati pe o creastă osoasă proeminentă, din crestetul capului lor.
Societatea gorilelor are o evidentă ordonare,
fiecare grup de femele împreună cu puii acestora,
fiind protejate un urias mascul cu spate argintiu.
Cu putini inamici naturali pregătiti să înfrunte mânia unui spate-argintiu,
micile gorile se pot juca cu fără griji.
Caracteristicile unice
care diferentiază gorilele de munte de verii lor de la ses
s-au dezvoltat ca urmare a izolării lor
pe doar o mână de vulcani, de-a lungul Marelui Rift.
Acestea le fac vulnerabile - în special în fata braconajului -
desi, din fericire, ele au multi aliati umani
care luptă pentru a le asigura supravietuirea.
Gorilele de munte sunt, fără îndoială,
unele dintre cele mai remarcabile creaturi ale Marelui Rift,
evolutia lor unică fiind modelată de terenul vulcanic în care-si duc existenta.
Acest teren-însusi a fost turnat si modelat de rocile fierbinti de dedesubt,
creându-se un complex de văi si vulcani,
răspândit de-a lungul Africii de Est.
Pentru toate aceste animale si plante
care au fost capabile să se adapteze la conditiile în permanentă schimbare,
Marele Rift a promovat o remarcabilă explozie evolutivă.
În acest peisaj turbulent,
focul vulcanic s-a dovedit a fi nu atât un distrugător,
cât mai ales, un creator al unor noi forme de viată.
Aceasta este atât de special la Marele Rift African.
ÎNĂUNTRUL MARELUI RIFT
Una dintre misiunile cele mai dificile ale echipei Marelui Rift
i-a purtat adânc înăuntrul craterului vulcanic al Muntelui Suswa,
adăpost al unui grup foarte neobisnuit, de babuini.
În loc să-si petreacă noaptea în copaci,
ei au ales să doarmă jos, în caverne.
Cameraman Justin Maguire se află aici, pentru a-i filma.
Mai marele Masai-lor Jeremiah ole Tanin va fi ghidul lui Justin.
El speră că babuinii vor atrage vizitatori la Muntele Suswa,
generând astfel de venituri, pentru comunitatea sa.
Uau ! E destul de impresionant.
Da. Fantastică pesteră !
Deci acesta este locul în care vin babuinii să doarmă, nu-i asa ?
Da. Aici îsi petrec ei noaptea.
Cu babuinii plecati a doua zi în căutarea hranei,
Justin are ocazia de a face o recunoastere a pesterii.
Jeremiah îl avertizează că, atunci când se vor întoarce la asfintit,
vor fi tensionati si mai usor de speriat,
iar babuinii pot fi periculosi.
Justin va trebui să fie în gardă.
- Si deci, cam câti babuini folosesc această cavernă ? - Peste 100.
100 de babuini ?! E incredibil ! Si sunt pe cale să fiu acolo, cu ei ?
- Deci vom face împreună 101 babuini ? - Oh, da ! JEREMIAH RÂDE
- Crezi că au să se sperie de mine ? - Da, da.
Sper să pot arăta măcar un pic a babuin, ca ei să poată fi relaxati în prezenta mea.
Problema lui Justin este că, dacă vă încerca să coboare noaptea, în pesteră,
el va trezi orice babuin care va dormi în apropierea intrării.
Din fericire, Jeremiah se gândeste la un viclesug.
Masaii cunosc o intrare ascunsă
care ar trebui să dea lui Justin sansa de a intra pe furis, nevăzut.
Înainte de a se aventura în adâncuri, pe timp de noapte,
el decide să facă un tur la lumina zilei.
- Aceasta e o scară de bine curbată... - Da.
OK. Aici sunt gata. Ciudatule !
Pentru a filma într-o situatie atât de delicată, Justin are o echipă experimentată, alături.
OK. Îti trimit geanta jos, e-n regulă ?
Phil Chapman este regizorul, dar el este, de asemenea, un speolog experimentat.
Odată ajunsi înăuntru, se dumiresc
că nu vor pătrunde cu echipamentul în pesteră,
atât de usor, pe cât crezuseră initial.
- Pare cam strâmt, Jeremiah. - Da.
- Chiar putem trece pe-acolo ? - Da, da.
Pot să aud lilieci. Se află lilieci acolo ?
Chiar îmi place să le fac pe toate acestea !
OK.
E destul de bine. Vor putea să se strecoare pe acolo.
Oh, păzeste-ti capul. Stalactitele sunt foarte ascutite.
În interior, echipa găseste mii de lilieci pregătindu-se pentru vânătoarea nocturnă.
Dar nu numai liliecii sunt cei care produc tone de excremente,
ei împart pestera cu locuitori si mai nedoriti.
Oooh, ia uite ! Uită-te la aceste milioane de purici !
Nu, chiar sunt. Îi pot simti strecurându-se în sus, pe cracul pantalonilor mei.
Aceasta e foarte uimitor.
Sunt total acoperit de purici. Uită-te la piciorul meu !
În fine, ei pătrund si în "dormitorul" babuinilor,
iar Jeremiah avea dreptate...
Semnele existentei babuinilor sunt peste tot.
După cum tocmai puteti vedea, toate rocile sunt netede.
Foarte netede... Lucesc...
- Simtiti voi-însivă. - Da, sunt incredibil de netede.
- Foarte netede si lucioase. - Da.
Si doar pentru că si-au frecat trupurile... babuinii...
Corect. Astfel, le-au slefuit...
Ele sunt lustruite pentru că...
trupurile babuinilor le-au tot sters, în toti acesti foarte multi ani ?
- Da, da. Le-au tot lustruit... - Pot zări excremente de babuin pe vârfuri.
- Oh, Da. Vezi ? - OK.
Faptul că babuinii se află aici în număr mare, e o veste mare pentru filmări,
dar lui Justin îi pune o altă problemă.
Babuinii pot fi extrem de periculosi în spatiul închis al pesterii,
asa că Justin are nevoie de o metodă de a-i speria, dacă se apropie prea mult.
BBC-ul, în gândirea lor preventivă, m-au echipat si cu o alarmă anti-viol,
pentru situatia în care as avea probleme cu oricare dintre babuini.
Printre ei sunt si unii masculi mari, nu-i asa ?
- Oh, da. - Sper să nu fie cazul...
Ah.
Sper să nu ajung în situatia de a fi atacat de ei.
Oh, da.
Nu numai că echipa va trebui să construiască o ascunzătoare,
dar ei vor fi nevoiti să monteze si lumini speciale, generatoare de infra-rosii,
pe care babuinii să nu le poată vedea.
Dar e aproape de apus, si babuinii sunt deja pe drum.
Nu avem timp suficient. Aceasta e marea problemă.
Nu, pe bune, suntem la limită si nu vom putea lumina ce-i aici.
Va trebui să începem acum.
Dacă babuinii se reîntorc prea devreme si dau peste echipă,
ei pot părăsi pestera, retezând orice sansă de filmare.
Este 5:50, si soarele va apune destul de curând.
Suntem contra cronometru si nu vrem să mai fim aici în timp ce revin babuinii.
Phil, cred că trebuie să plecati chiar acum, toti.
OK. Conectati-o pe aceea ! O voi conecta pe aceea, da.
Cu luminile instalate,
echipa pleacă pentru a permite babuinilor să se întoarcă să înnopteze.
Tocmai ne-am reîntors jos, în pesteră. Hm, e noapte.
Una e să intri în pesteră cu toti băietii,
si alta e să mergi prin ea noaptea, cu 60 de babuini,
care-mi creează un pic de nervozitate.
Justin se află în întuneric total,
filmându-se pe el-însusi în lumină infra-rosie,
pe care nici el, nici babuinii, n-o pot vedea.
Mi-am găsit acum coarda de ghidaj,
cea care-mi indică ultimul petic de ascunzătoare...
Cred că m-au văzut babuinii.
Corect. Am făcut-o chiar în propria mea ascunzătoare.
Si, of... cu sigurantă că m-a reperat un babuin.
Cred că babuinul care m-a reperat, a adormit, astfel sper...
- Nu.
El continuă să latre.
O liniste incredibilă. Sunt cu adevărat uluit, cât de silentios dorm.
Singurele care se modifică sunt sunetele liliecilor.
Sunt tot mai multi lilieci în pesteră,
ceea ce este un semn clar că zorii se apropie,
si cred, că în curând, babuinii se vor trezi.
Sunetul seamănă oarecum cu scâncetele de dimineată ale bebelusilor.
Se aude precum în orice... gospodărie, într-adevăr.
Perseverenta lui Justin a revelat pentru prima dată
comportamentul subteran, al acestor babuini unici.
Si înapoi în tabără, el poate împărtăsi echipei aceste constatări.
N-am văzut niciodată un babuin dormind.
În trecut, babuinii au fost persecutati pentru uciderea animalelor din septel.
Cu toate acestea, atitudinea este într-o lentă schimbare.
Nu-i vom mai omorî.
Noi dorim acum să începem protectia lor,
să creăm o legătură între babuini si fiintele umane,
deoarece comunitatea poate beneficia în urma lor.
Eforturile de filmare ale lui Justin au fost un succes,
si pe măsură ce interesul pentru Muntele Suswa creste,
Masaii vor putea tot mai mult să le arate celorlalti
babuinii lor unici ce locuiesc în pesteră.
Subtitrat de Red Bee Media Ltd
Adaptarea Bubuloimare